U Hrvatsku bi trebao doći novi austrijski operater. To je podružnica OBB-a. Trebao bi nositi po mojim saznanjima oznaku RCC (Rail Cargo Croatia) za razliku od Slovenije gdje ima oznake RCA (Rail Cargo Austria). Prva lokomotiva bi trebala doći na testiranje i ispitivanje negdje sad krajem mjeseca ili početkom sljedećg. Ispitivala bi se i brzina. Možda postignemo rekord u brzini na ovim našim prostorima.Pošto je manjak četvorosistemskih lokomotiva serije OBB 1216 (SŽ 541) trebale bi doći lokomotive serije OBB 1063 i 1116. Obje lokomotive su dvosistemske. Imam jedan propagandni letak njemačko/engleski sa tehničkim karakteristikama lokomotiva serije 1063. Isti je izdala tvornica u Grazu koja je isporučila prvih 80 lokomotiva nama, serije JŽ 441.
Nešto o dizalicama što sam pisao na ŽELJEZNICE.NET.
Napisat ću nešto o ovoj dizalici. Ovdje se konkretno radi o 65 tonskoj parnoj dizalici. Još je postojala i 125 tonska dizel električna (postoji i danas). Parna dizalica je bila mađarski proizvod, dok je dizel električna iz bivšeg DDR-a. Istu takvu dizel alektričnu dizalicu imao je ŽTP Beograd. To su bile dvije najveće dizalice na JŽ-u. Svi drugi su imali slabije. Ukoliko je bila potreba za nešto težim dizanjem onda su zajedno radile zagrebačka i beogradska dizalica. Konkretno znam da su te dvije dizalice radile nešto u rafineriji Lendava u Sloveniji. To je još tada bila u vlasništvu INA-e. Bilo je to negdje početkom osamdesetih godina. Ta dizalica je još u uporabi. Ona je prije par godina sa svojim kranom udarila u most na Krapini kod Zaprešića.
Parna dizalica se u slengu još nazivala mala. Obje dizalice su bile stacionirane u Zaprešiću. U Zaprešiću je bilo rezalište (kasacija) vagona i lokomotiva. Dizalice su stalno imale svoju lokomotivu. Zašto je parnjača bila na dizalici? Iz jednog prostog razloga a to je da je ona bila izvor uglja i vode za dizalicu na intervenciji. Uglavnom je to bila lokomotiva seije 11. Zašto? Serija 11 je bila relativno dosta jaka pa i za brdske pruge. Osim toga imala je manji osovinski pritisak, pa je mogla skoro na sve pruge. Negdje početkom osamdesetih je seriju 11 zamjenila serija 33. Zašto? Nije više bilo nijedne ispravne lokomotive serije 11. Dizalice su imale 24 satno pokrivanje sa lokomotivom. Lokomotiva je redovito išla na namirenje 2 puta tjedno u Črnomerec TK. Mogla je ići na namirivanje tek kada je manevra dolazila u Zaprešić na rad. Manevra ukoliko je ranije bila gotova ili ništa nije imala raditi nije smjela otići iz Zaprešića dok se parnjača nije vratila iz ČR. TK.
Obje dizalice su bile samohodne. Na intervenciji su se same premještale. Brzina vožnji je bila sljedeća: Ukoliko je kran na parnoj dizalici bio spušten u suprotnom smjeru vožnje je 45 km/h. Ukoliko je kran bio u smjeru vožnje brzina je bila 35 km/h. Dizel električna dizalica je mogla prometovati sa 100 km/h. bez obzira na položaj krana u vožnji. Vožnja dizalica sa podignutim kranom je bila zabranjena. Dizalica je morala biti spremna za otpremu na intervenciju ljeti za 20 minuta a zimi 30. Dizalica kada je išla na intervenciju imala je u prometnom smislu najveći rang. Radi nje su i brzi međunarodni vlakovi stajali. Znam da je dosta problema bilo kada se išlo na neke dalje intervencije gdje nije bilo ložionice za parne lokomotive. Znam za jednu takvu intervenciju, mislim da je bilo kod Drivenika. Lokomotiva je morala u Karlovac ići na namirivanje. Radi toga su kasnije parnu dizalicu ostavljali sa parnjačom u Zagrebu. Ili ukoliko je bilo potrebe i za parnom dizalicom onda su uzeli malo uglja. Vodu su mogli putem od svukud uzeti. Inače parna dizalica nije mnogo trošila uglja i vode. U takvim slučajevima je dizalicu vukla dizelka. Tada bi parnjača vozila teretne vlakove po čvoru Zagreb ili na relaciji Zagreb-Dobova-Zagreb. Obično je bila na sabirno manipulativnom vlaku Zagreb-Sevnica-Zagreb (55002/55003 i 55004/55003) i vlaku Velenje-Podsused-Zagreb (51417 iz Velenja na kraju vlaka vozio lapor za cementaru).
Kada je i seriji 33 sve isteklo pa nije više bilo ispravnih lokomotiva onda je jedno vrijeme na dizalici bila novosadska lokomotiva 661-250. Kako je i tada bila kronična nestašica lokomotiva istu su uzeli i od tada (od sredine osamdesetih) dizalica je bez lokomotive.
Kod prometovanja PLAVOG VLAKA (kad se vozio TITO ili koji strani državnik) pomoćni vlak je sa sporednih kolosijeka premješten na žive kolosijeke. Vlak se premjestio prije nego je P. V. ušao na teritorij Hrvatske. Odmah je spreman bio za polazak. Lokomotiva je išla na čelo u susret P.V. Ukoliko je Plavi Vlak išao u Sloveniju, po prolazu vlaka kroz Zaprešić lokomotiva se premještala sa jednog na drugi kraj. Sad je bila spremna ići iza vlaka. Kada bi vlak napustio teritorij Hrvatske (npr. otišao prema Šamcu, Doboju), pomoćni vlak se raspremao i sa živih kolosijeka opet na svoje odlazio.
Parna dizalica je kasnije prerađena i ugrađen je dizel motor. Početkom devedesetih je nešto radila u RK i prevrnula se. Nisu stavili protuutege kod radova. Iza toga je otpisana.
Još da napišem kako je novosadska lokomotiva bila na dizalici. Bila je razmjena Zagreba i Novog Sada. Mi smo njima posudili par lokomotiva serije 664 (mislim da su bile3 ili 4) a oni nama 661. Njima su trebale lokomotive sa manjim osovinskim pritiskom za neke pruge. Nama su dobro došle lokomotive sa generatorom pare radi grijanja.
U časopisu Mozaik u tekstu Pozdrav iz Karlovca (naj verovatnije ovaj članak izlazi u nastavcima) ja sam pročitao samo ovaj i u njemu su objavljene tri fotografije sa izgradnje pruge Zagreb - Rijeka.
cira-1 piše:Ložionica u Sisku. Slika skinuta sa Wikapedije.
Ovo je nadstresnica iznad 1. i 2. kolosjeka dok je stanica Sisak bila krajnja stanica na pruzi Zidani Most-Sisak. Ovo je u jednom od sv.ratova demontirano i ovezeno.Lozionica je desno iza 4. kolosjeka i nevidi se na slici.